Hold op!
Nej! Slip mig!
Åh gud.
- Iván. Iván. - Er alt vel, Julia?
Jeg tror, der er nogen i huset. I det næste værelse.
Bliv der. Jeg ringer efter politiet.
- Sådan. Er du der? - Ja. Du må hjælpe mig væk herfra.
- Hvor er du? - I gæsteværelset.
Gå hen til døren og gå ud af værelset.
Du kan mærke væggen til højre. Tag et skridt.
To skridt foran dig er trappen. Find vej derhen.
Der er seks trin til trappeafsatsen. Så er der ni til.
Julia. Julia.
- Nu er jeg nede. - Gå langs væggen hen til døren.
- Hvem er du? - Hvad sker der?
- Det ved jeg ikke. - Kom ud derfra nu!
Intet tyder på indbrud.
Der var nogen, der ledte efter noget.
Beklager, men jeg kan ikke gøre mere.
Skal jeg ringe til hospitalet? Måske er det ikke så godt, du bor her.
Du tror sikkert heller ikke på, her var nogen?
I din tilstand bliver man nemt forvirret.
Du må godt slippe nu.
Hvad er der?
- Tager mine øjne ikke skade? - Nej, jeg skifter blot bandage.
Det har jeg gjort mange gange.
Som 20-årig blev jeg midlertidig blind efter en trafikulykke.
Ligesom du, bildte jeg mig ting ind.
Jeg havde mareridt og ville ikke bede om hjælp.
Jeg frygtede at blive blind.
Det gik fint, og jeg fik synet igen.
Men i løbet af den tid forstod jeg, hvad det vil sige at leve i mørke.
Det er derfor, jeg arbejder her.
- Har du lige opdigtet den historie? - Spørg hospitalet.
Jeg forstår din frygt, men den eneste måde at komme af med den -
- er at bekæmpe den.
Hvad siger du til det?
Vil du lade mig hjælpe dig?
- Men hold... - Lad mig gøre det.
- Hvad skete der? - Prøv at finde hen til døren.
Følg væggen med hånden og gå hen til kommoden.
Så vitrineskabet.
- Det er meget svært. - Undersøg øjnene, næsen...
Min næse er min største kropsdel.
Du vil elske den her. Det er Beethovens sommerhit.
Nu føler jeg mig mere sikker. Nogle gange føles det hårdt.
Men jeg har sovet godt de sidste nætter. Iván har været tålmodig.
Ja, han tager godt hånd om mig. Ja, det skal jeg gøre.
Tak, fordi du ringede.
- Går du allerede? - Jeg er sent på den.
Kan du ikke blive lidt længere?
- Kun et øjeblik. - Er du stadig bange?
Nej, det er ikke det. Det er lige meget.
Skal jeg lave en middag for to?
- Du kan se tv imens. - Det bliver svært.
Jeg kan hjælpe dig.
- Drikker du ikke for meget? - Jeg fejrer noget.
Hvad?
Om fire dage fjerner de bandagen, og så kan jeg se igen.
Det skal nok gå godt, Julia.
Hvis operationen mislykkes, kan jeg alligevel ikke klage.
Jeg har set alt det, jeg vil se.
Hvad er det smukkeste, du har set?
Sjovt... Det er ironisk, at du spørger om det.
Hvorfor?
Jeg har brugt hele mit liv -
- på at lede efter usynlige planeter. Jeg har set fantastiske ting.
Men intet kan sammenlignes med Saharas himmel.
Der mødte jeg Isaac.
Vi havde meldt os til den samme udflugt og tilbragte hele natten -
- med at betragte himlen.
Jeg spurgte, om det var det smukkeste, han havde set.
Han sagde, at det var det.
Pludselig så jeg, at han betragtede mig. Jeg blev meget nervøs.
Jeg spurgte...
...hvorfor han ikke betragtede universet.
Han svarede, at det behøvede han ikke løfte hovedet for at gøre.
"Jeg kan se universet i dine øjne."
Hvad skete der så?
Jeg nærmede mig.
Jeg rørte ved ham.
Jeg mærkede, at han også var nervøs.
Det føltes, som om to sjæle blev til en.
Følte han mon det samme?
Hvad svarede han?
Ikke noget.
Han svarede med et blik. Hvorfor? Hvorfor kiggede han sådan på mig?
Hvorfor?
- Burde jeg have ladet være? - Det ved jeg ikke.
Jeg troede, at det der med Sara blot var et sidespring -
- men nu ved jeg ikke, hvad jeg skal tro.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal tro.
Det skal nok gå, Julia.
Lover du det?
Det lover jeg.
Nej. Nej, jeg kan ikke.
Jeg må ikke. Det ville være forkert.
- Iván. Undskyld. - Nej, sig ikke noget.
Jeg beder dem om at finde en afløser.
Foretrækker du det?
Gør du?
I så fald kommer jeg igen i morgen. Sig til, hvis du ikke vil have det.
Hjælp! Hjælp!
- Hjælp! - Rolig.
Rolig. Det er Blasco, din nabo. Lías far.
Ring efter politiet.
Tag det roligt. Du har brug for en drink.
Nej. Ring til politiet først.
Hvorfor? Vil du da fortælle om et nyt mareridt?
- Sidst troede de ikke på dig. - Der stod nogen ved min seng.
Hvad ville han? Voldtage dig?
Det er min datter.
Jeg har sagt, du ikke må udspionere! Gå i seng nu!
Og luk døren!
Hr. Blasco?
Kan De ikke ringe nu?
Selvfølgelig, bare rolig.
Det var mærkeligt. Telefonen er død.
Bare rolig, jeg henter mobilen.
Batteriet er dødt. Det tager lidt tid at lade det op.
Du kan være helt rolig. Sæt dig ned.
Sæt dig ned. Sæt dig ned.
Hvad siger du så? Skal vi snuppe en drink -
- mens telefonen oplader?
- Hvad siger du? - Må jeg få lidt vand?
- Vand? Vand? - Ja, jeg er tør i halsen.
Selvfølgelig.
Hvor skal du hen, Julia?
Hallo! Hvor skal du hen?
Hallo? Hvor gik du hen?
- Hallo! - Iván.
Svar nu.
Iván. Svar.
Hvad er der, Julia?
- Julia! Vi går hjem til dig. - Iván!
Nej, der er ikke sikkert.
Der er ikke sikkert. Hvad med hjem til dig?
Fint.
Tak. Farvel.
Hvad sagde de?
Politikommissær Dimas møder først klokken syv.
Hvil dig lidt, så tager jeg med dig i morgen.
Ingen vil gøre dig fortræd. Du kan være helt rolig.
Du tager min seng. Jeg henter min feltseng i kælderen.
Jeg er hurtigt tilbage, du er sikker her.
Jeg er straks tilbage.
Godt.
Iván?
- Hvem er du? - Lía Blasco.
- Hvordan fandt du mig? - Jeg fulgte efter dig.
- Bliv der. - Far har intet med det her at gøre.
- Han løj for mig. - Han er ensom, og du er lækker.
Det var mig, der tog nøglen og udspionerede dig.
Har du mareridt?
Sara drømte, at nogen rev bandagen af hende og stak hende med nåle.
Her er et monster, men han gemmer sig i mørket.
Han gjorde hende blind. Jeg har fulgt efter ham og har prøvet nøglen.
Nu har jeg set nålene igen. Det er ham, din sygeplejer.
Lyt til mig!
- Isaac holdt af dig. - Han holdt mere af Sara.
De ville ikke gøre dig ked af det.
- Det var derfor, de ikke sagde noget. - Isaac skrev et brev.
- Monsteret tvang ham. - Der findes ingen monstre.
Det her gør.
Han samler på billeder.
Han har hele væggen fuld med billeder af dig og Sara.
- Han har fjernet jeres øjne. - Hold op!
Lad mig være!
Hvad laver du?
Brug nøglen, hvis du ikke tror mig.
- Hvor er nøglen? - Han tog den.
- Nej, det var dig. - Hvorfor?
- For at beskytte din far. - Det er ham. Sig ikke, jeg er her.
- Iván? - Hvad laver du, Julia?
Jeg er så bange.
Jeg laver lidt te til dig. Det virker afslappende.
- Iván? - Ja.
Jeg kan ikke finde nøglen. Den er mit eneste bevis mod Blasco.
Har du taget den?
Den lå på gulvet. Du må have tabt den. Jeg ordner det.
Sæt dig ned og slap af.
Han lyver. Han havde nøglen. Vi må ud herfra.
- Tror du ikke på mig? - Nej, han arbejder på hospitalet.
Pis, den er låst.
- Julia? - Ja.
- Sukker? - To, tak.
Han bedøver dig.
Kan du fjerne bandagen? Ellers kommer vi ikke ud gennem vinduet?
Jeg må finde nøglen. Vent på mig på wc'et.
Lía.
Værsgo.
Jeg bliver her, til du sover.
Jeg vil gerne på wc.
Selvfølgelig.
Tak.
- Alt vel? - Ja. Hvad var det for en lyd?
Jeg hørte den også og troede, der var sket dig noget.
- Skynd dig. Teen bliver kold. - Jeg kommer.
Søde Lía. Lía, Lía...
Fire dage. Kun fire dage.
Kun fire dage...
Nej.
- Jeg skal ned i kælderen igen. - Jeg kommer snart.
Lía.
Hvad laver du her?
Hvorfor græder du?
Svar, Julia.
En pige kom herhen. Lía. Blascos datter.
- Hun gjorde mig bange. - Hvorfor tog du bandagen af?
Jeg kunne intet se. Hun sagde grimme ting om dig. Jeg blev bange.
For mig?
Du ville vel aldrig skade mig?
Nej.
Jeg ville se dit ansigt for at være sikker.
Og hvad så du?
Ingenting. Jeg kan intet se.
Er du sikker?
Nogle gange tager det lidt tid.
Operationen mislykkedes.
Det gør mig ondt, Julia.
Pigen løj nok for at beskytte sin far.
I morgen snakker vi med politiet. Så er alt det her slut.
Nej. Lad os ringe til hospitalet med det samme.
- Vi ringer til doktor Román. - Nu.
- Nu gør vi, som jeg siger, Julia.
Doktor Román? Det er Iván.
Undskyld, jeg ringer så sent, men vi har et problem med Julia Levin.
Hun har desværre fjernet bandagen.
Jeg forstår. Det skal jeg nok sige. Undskyld forstyrrelsen.
- Hvad sagde han? - Han er tilbage næste uge.
- Kør mig på hospitalet. - Nej, du skal blot hvile dig.
- En anden kan vel kigge på det. - Skaden er allerede sket.
Lyt til mig, ellers bliver du blind for altid.
Godt så.
- Hvorfor har du rejst dig? - Vandet koger.
Jeg ordner det. Sæt dig ned.
Forsigtig.
Sådan.
Den er næsten færdig.
Værsgo.
Tak.
Hvad er der?
Hvorfor gør du alt det her?
- Hvad mener du? - Hvorfor anstrenger du så meget?
Hvad er du ude efter?
Du forstår vel, hvorfor jeg...
Da...
Da du kyssede mig...
Det kom bag på mig.
Tro ikke, at jeg ikke holder af dig, for sådan forholder det sig ikke.
Jeg ville give dig tid. Du har lidt meget.
Dine sår skal hele.
Det, jeg prøver at sige, er nok -
- at jeg vil stå ved din side.
Drik teen.
Har du kommet sukker i?
Nu skal jeg hente det.
- To, ikke? - Ja, som sædvanligt.
Sådan?
Gider du følge med mig?
- Hvorfor? - Vi skal hente noget i fryseren.
Kom. Lad koppen blive her.
- Åbn fryseren. - Hvorfor?
Gør, som jeg siger.
Åbn fryseren.
Du lyver.
Er du bange?
Nej! Nej! Nej!
Du kender intet til frygt.
Du aner intet om at være bange.
Bange for at blive afvist, bange for ligegyldigheden.
Du aner intet om at leve i mørke.
At søge tilflugt i en anden verden uden blikke.
At vænne sig til konstant at tælle sine skridt.
At forvandle stemmen til ingen stemme og øjnene til ingen øjne.
Efter noget tid forvandles man til en skygge.
Men så opdager man, at de blinde ved -
- at man er der, at man ånder, at man stadig lever.
Man kan tilbyde dem sine øjne og sine hænder.
Det er derfor, vores forhold er så perfekt.
Det er derfor, vi skal fortsætte sådan.
Hvem er du, hvis du ikke er Iván?
Hvor fører du mig hen?
Det gør ondt i øjnene.
Fjern venligst bandagen.
Jeg beder dig.
Fjern venligst bandagen. Det gør så ondt. Fjern den.
- Fjern den. - Hold mund!
Jeg beder dig.
Lad mig se.
Lad mig se, sagde jeg.
Det er begyndt igen, ikke?
Denne gang går det hurtigere.
Stig ud af bilen, Julia. Vi skal pakke.
Åbn døren, Julia!
Åbn døren, for helvede! Åbn døren, Julia!
Åbn døren! Julia!
Julia. Julia!
Hvem er det?
- Er døren låst? - Er det dig, Julia? Jeg blev bange.
- Er den låst? - Ja. Hvad er der?
Der bor en morder i området. Vi må ringe efter politiet.
Telefonen står der i hjørnet. Under maleriet.
Stille.
Vær stille.
Hvad sker der?
- Det er ham. Han er her. - Hvem?
- Kom ikke nærmere, din skiderik. - Hvem snakker du med?
Han gjorde Sara blind. Nu er det min tur.
- Du skræmmer mig. - Kom ikke nærmere. Ring til politiet.
- Skynd dig. - Gør det ikke, mor.
Ángel? Er det dig, min søn?
Ja. Jeg er kommet hjem igen.
- Hun siger, du forfølger hende. - Hun er skør.
- Din søn er morder. - Hold kæft.
Han myrdede min mand. Og Sara.
- Det kan ikke have været så svært. - Jeg holdt af Sara.
Hun tog livet af sig. Hun orkede ikke et liv i mørke.
Det er der ingen, der gør. Du gjorde hende blind og myrdede hende.
- Stemmer det, min søn? - Mor...
- Du kender mig. - Stå stille.
Ring, Soledad. Ring.
Jeg vidste, du ville komme tilbage.
Du ville indse, at det kun er her, du kan være lykkelig.
Uden mig er du ingenting. Du er mindre end ingenting.
Usynlig.
- Hvor længe har du kunnet se? - Men du er min søn.
Og ingen skal tage dig fra mig.
Jeg spurgte om noget, mor.
Hvor længe har du kunnet se?
Hvad laver du, Ángel? Hvad laver du?
Hvad laver du, Ángel? Min søn... Nej... Nej.
Nej.
Rolig, mor.
Nej, nej...
Bare rolig, mor.
Det her er en væske, som angriber synsnerven uden at forårsage smerte.
Du skal ikke bekymre dig. De her nåle er også gode.
Gør det ikke.
- Det skal jeg. - Nej, min søn...
Nej...
Hvad laver vi her?
Jeg vil ikke bruge dem på dig.
Din synsnerve er skadet nok. Du bliver snart blind.
Det må ikke ende sådan.
Bare rolig.
Når mørket kommer, står jeg ved din side.
Jeg har pakket for dig.
Vi rejser langt væk. Ingen vil finde os.
- Vi starter forfra. - Rør mig ikke.
Rør mig ikke, din skiderik.
Jeg vil aldrig holde af dig. Så hellere dø.
- Rør mig ikke! - Er det det, du ønsker?
Rør mig ikke! Slip mig!
- Slip mig! - Så gør det. Gør det!
Gør det.
Eller bliv hos mig.
Gør det. Gør det.
Gør det, for helvede.
- Gør det! - Jeg kan ikke.
Selvfølgelig kan du ikke det. Selvom du ikke indser det -
- holder du af mig.
Du er intet uden mig, og uden dig er jeg blot en skygge.
Julia. Hvorfor har du låst døren?
- Hallo? - Politikommissær, det er Julia.
Lyt til mig. Det her er sidste gang, jeg ringer.
- Hvad er der sket? - Jeg er låst inde. Han vil dræbe mig.
Kom straks, ellers er det for sent. Tro mig.
- Rolig, Julia... - Hører du?
Politikommissær?
Julia!
Det er politiet! Tjek trappen og entreen. Er du der, Julia?
Det er Dimas! Hører du mig, Julia?
- Men hvad laver du, Julia? - Hold mund!
Kan du se ham? Kan du se ham, politikommissær?
Frem med hænderne!
Kig ikke på mig.
- Kig ikke på mig! - Læg kniven på gulvet.
Læg den, sagde jeg.
Jeg mister synet, ikke?
Hvor lang tid har jeg igen?
Du vil ikke se solopgangen.
Jeg vil bede dig om en tjeneste.
Må vi være alene et øjeblik?
Hvad er der sket med hans øjne?
Han donerede dem.
- Hvor er de? - Der, hvor han ville have dem.
Hvorfor, Isaac?
Jeg savner dig så meget.
Du lovede mig.
Du lovede mig. Du lovede.
Du sagde, at du så universet i mine øjne.
Det gør jeg stadig.
Tekst: Claudia Due www.broadcasttext.com